Tidligere i Z Nation.
Den Svarte Regnbuen er virkelig. Biologisk angrep på alle overlevende mennesker og zombier.
Hva synes du om denne NyAmerika greia?
Jeg liker det. Jeg liker alle steder som ikke er her.
Dronen tar av med Warren!
Vel, det er slutten på verden som vi kjenner den. Hva skjer nå?
- Warren hadde rett. - Hva i helvete?
Trodde jeg hadde mistet deg.
Er du sulten?
Ytterdøra er der.
Jeg holder den ulåst.
Hvor er jeg?
På gården min.
Jeg fant deg oppe på høyden.
Du var ganske så mørbanket.
Jeg var lege, før zombiene.
Hvordan er...
Det er rett av deg å være forsiktig.
- Hvor lenge? - To uker.
To uker.
- Hei, du er trygg her. - Jeg er trygg hvor som helst.
Ja, jeg forstår det.
Er du den eneste her?
Ganske lenge nå.
Kone og barn?
Sarah og Claudette.
Borte.
Beklager.
Vel, ut i fra ditt kalori inntak, så må du være skrubbsulten. Så...
..her er vi. Et måltid av lokalt rå organisk mat, og forhåpentligvis med minimal stråling, dyrket av meg.
- Hva gjorde du her ute alene? - Hva får deg til å tro at jeg er her alene?
Fordi jeg kan se 8 kilometer i alle retninger, og se at det ikke er noen andre enn deg.
Jeg krasjet bilen min.
- Var det slik du ble skadet? - Totalvraket den.
Vel, du blødde mye, så her har du litt organisk spinat.
Hjelper deg med jern og blodtapet.
- Takk for at du sydde meg sammen. - Bare hyggelig.
Hvor var du på vei?
- NyAmerika. - NyAmerika?
Det er en stund siden jeg har hørt det.
Det var mye folk som passerte gjennom her, men...
..ikke siden det Svarte Regnet.
Jeg hører ikke mer på radioen lenger.
For alt det jeg kan si,
så kan du og jeg være de eneste menneskene igjen i live.
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968
Nei.
Kom igjen!
- Takk. - Bare hyggelig.
Kom igjen. Kom igjen!
- Nei! Ikke skyt! Det er meg! - Det er den beste sminkingen hittil.
- Ja, si det til Artisten. - Ja. Si mitt navn. Si mitt navn.
Dere skjønner, jeg er spesielt glad for den lilla potet fargen. Den fanger virkelig Doc's... rensing.
- Vel, den bør komme av. - Dukk!
Nei.
- Ha nåde. Sa den zombien akkurat nei? - Nei.
- Jo, du hørte ham si nei? - Nei, jeg hørte ingenting.
- Nei, nei, jeg hørte det. - Du hørte det? Han sa nei.
Vel, det var i det minste ikke et levende menneske. Det er jo bra.
Jeg vet ikke helt, mann. Det er blitt vanskeligere å si.
- Var det de siste? - For øyeblikket.
Dere kan komme frem nå!
Hvordan går det? Er alle ok?
Nei. Ræva mi står i brann etter å ha sovet på den kalde bakken,
- og jeg er sikker på at jeg har fått helvetesild! - Hva med deg? Hvordan er prostataen?
Ikke noe du skal blande deg borti. Men takk som spør.
Hei, er du silten? Kan vi skaffe henne litt mat og vann?
- Supert. En munn til å mette. - Kom igjen da. Vi finner ut av det.
Ok, alle sammen. La oss pakke sammen! Vi må komme oss avgårde mens alt er bra.
NyAmerika, her kommer vi.
Du kommer til å såre følelsene mine. Liker du ikke matlagingen min?
Nei. Nei, nei.
Neida, den er... den er bra.
Jeg er bare...
..ikke sulten antar jeg.
Du har vært gjennom mye.
Det vil ta deg litt tid, til du er deg selv igjen.
Meg selv igjen?
Jeg er ikke sikker på hva det betyr en gang.
Jeg liker din sans for musikk.
Musikk reddet meg.
Det blir ganske så stille her ute.
Hvor lenge...
Hvor lenge siden er det du ble alene?
Over et år.
Det er lenge.
Hva med deg?
Du kunne ikke ha reist alene hele denne veien.
Det er ikke trygt her ute. Ikke en gang zombiene er trygge.
Nei. Jeg...
Jeg har noen venner som kanskje leter etter meg der ute.
Ja, om de fortsatt er i live.
Jeg vet ikke helt med bestemor. Hun ser ikke så bra ut.
Jeg sverger på at jeg så henne kaste opp en hårball.
Jeg vet. Jeg er bekymret for at hun ikke vil klare seg til NyAmerika.
Og det er noen til som ikke er så mye bedre heller.
- Hvordan går det bak der?! - "Det går bra.
- Hun føler seg mye bedre. - Krampene mine er endelig borte.
Jeg har fått pusten tilbake.
Ok. Om de ikke snakket, så kunne jeg sverget på at de var zombier.
Hva lever de fortsatt for? Kan de ikke bare dø.
Jeg sier det bare, det Svarte Regnet hadde noe å gjøre med det.
- Hvorfor skal det alltid være vår feil? - Fordi vi gjør teite ting.
Hva skal vi gjøre med alle når de forvandles?
Forhåpentligvis vil vi være i NyAmerika før den tid og da er det noen andres problem,
- Jeg må bare få dem dit i live. - Hva med Warren da?
Når vi kommer oss trygt dit, skal vi lete etter Warren.
Men hva om det er for sent da?
- Murphy, vi vet ikke om hun er i live. - Du vet ikke det. Jeg vet hun er i live.
Jeg kan føle henne... der ute. Et sted.
Warren og jeg har en spesiell forbindelse. Vi har jo delt kroppsvæsker.
Æsj. Ja, jeg forstår. Men jeg drar ikke fra disse folka.
- Jeg gjør kanskje det. - Murphy...
Vær forsiktig.
Alltid.
Det er merkelig.
- Har du sett det før? - Nei.
Hun er redd.
For hva da?
For å dø?
Ha nåde.
Merk deg dette. Dette er sjeldent.
Mottatt.
Bon appetitt.
Når du har alt du vil ha, vil du ha alt du har.
- Vel, dette er hvor jeg stiger av. - Er du sikker på dette?
Hør her, vi vet begge at om det var omvendt, så ville Warren ha lett etter meg.
- Da antar jeg at dette er farvel. - Som alt annet i Apokalypsen, er det kun midlertidig.
Jeg skal finne Warren. Vi møter dere i NyAmerika.Ok?
Vel, ta vare på den røde skrotten din.
Jeg klarer meg. Folk elsker meg. Jeg er jo bedårende.
Er det ikke vakkert?
Tror du på skjebnen?
Jeg gjør det nå.
Du vet, det er lenge siden jeg har hatt armene til noen rundt meg som ikke har...
..prøvd å drepe meg.
Ser ut til at universet har gitt oss en ny sjanse.
Jeg vil ikke miste dette.
Ikke jeg heller.
Ok, alle sammen. Det burde ikke være langt igjen nå.
Noen få hundre kilometer til så er vi i NyAmerika.
Forutsatt at det virkelig er der.
Nå som jeg har sluttet å hoste opp alt blodet, føler jeg meg ikke så verst.
Verste forkjølelsen noensinne.
Det er noen som mangler.
Det er Bestemor. Hun er borte.
Har noen sett Fru. McGillicutty?
Fru. McGillicutty?! Hvor er du?!
Du gjør meg forbanna!
Jeg fant henne!
Fru. McGillicutty?
- Hva er det hun har? - Jeg tror det er et hode.
- Mamma! Legg det fra deg! - Jeg må ha dette. Jeg trenger det!
Jeg tror ikke hun burde gjøre det der.
- Hva skjer? - Hva gjør hun? Er det hjerne?
- Hei, trekk unna! Det er mitt! - Bare litt.
- Jeg ble plutselig så sulten. - Kom igjen da. Rolig. Trekk unna.
Mamma? Mamma? Mamma, la oss legge igjen dette her.
Det er ok.
Hva skjer med meg?
Jeg vet ikke hvorfor jeg gjorde det.
Du virker bekymret.
Jeg er det.
Har gjort matematikken.
Vi har kun ryddet nok grunn til å dyrke mat for en person,
om vi er heldige.
Da rydder vi mer land.
Det er sent i sesongen. Vi kan ikke gjøre dette for hånd. Vi trenger en traktor.
- Er det en i nærheten vi kan rekvirere? - Decker gården.
- Cirka 1,6 kilometer unna. - Har du en bil?
Nei.
Ok, så om vi er raske, kan vi være der på et par timer til fots, og forhåpentligvis kjøre tilbake.
Kan være risikabelt. Kan være infestert med zombier.
La oss raska på.
Hvordan går det folkens?
Ok. Ikke så bra.
Hmm,
jeg lurer på...
Jeg lurer på om du kan hjelpe meg? Jeg leter etter en venn.
Hun er cirka så høy. Og...
hun...
..har, øh... blondt hår og...
Takk.
Takk for hjelpen.
Var mye folk som jobbet her før.
- Hold øynene åpne. - Virker som at de er borte.
- Er det den? - Det er den.
Jeg håper den starter.
Jeg kan tjuvkoble romfergen.
Javel, gjør det stille da.
- Vi vil ikke ha uønskede gjester. - Forstått.
Du får den startet. Jeg huker av plogen.
Ok.
Cooper!
Klatre opp!
Start motoren!
Jada!
Warren!
Du tar livet av meg her! Vet du hva?! Du kan heller finne meg!
Jeg blir her borte!
Hei! Hei der!
Du! Har du sett... kvinnen som krasjet her? Hun er en venn av meg. Jeg leter etter henne.
Har du sett henne? Du har ikke sett henne? Ok, hør her. Du må fokusere. Ok?
Hør etter nå. Så du kvinnen som krasjet i...
Faen.
Så du så henne. Hvorfor sa du ikke det til å begynne med?
Hvor gikk hun?
Den veien?
Er du sikker?
Hmm, vel...
Takk, kompis.
Kan du lukte det?
Deilig frisk luft. Ikke et snev av Apokalypsen.
- Vi må nærme oss. - Det er for kaldt her oppe for zombier.
- Er vi der snart? - Litt lenger.
- Der fremme. - Jeg ser det
- Er det stedet? - Mindre enn jeg hadde forventet.
Alle blir værende til vi har sjekket dette.
- Vær hilset, fremmede. - Fred, broder.
- Så... Er dette NyAmerika? - Ikke enda.
- Hva mener du med ikke enda? - Vi har ikke stemt over det ennå.
- Hvem er vi? - Alle som lever og snakker.
- Så hva stemmer dere over? - Livene våre.
Akkurat kommet, eller hva?
Ser ut til at dere har vært på veien en stund.
- Hele jævla Apokalypsen. - Hjerner!
Ser ut til at noen ikke har fått kjeksen sin.
Kjeksen?
Hei mann, ikke slå ham.
Den Snakkeren gikk etter Dale!
Slipp meg, forbanna zombie jævler!
Vær så god.
Dere kan slippe henne nå.
Det går bra.
- Hvor lenge har hun vært død? - Død?
- Vi trodde hun bare var syk. Hun snakker jo. - Nei, hun er død. Det er de to også.
De er Snakkere.
Snakkere?
Siden det Svarte Regnet, dør ikke folk og forvandles som før.
Kroppene deres er døde, men sjelene deres er bevisste.
De døde går ikke bare lenger.
Nå snakker de.
Er det kona... og datteren din der inne?
Før det Svarte Regnet,
ble det ille.
Min datter Claudette ble...
Hun ble syk.
Og min kone Sarah klarte ikke å se henne lide.
Men det jeg ikke visste, var hvor stor lidelse Sarah også hadde.
En dag,
mens jeg var ute og så etter medisin,
Hadde Sarah datteren min i bilen,
kjørte den inn i låven,
og lot motoren gå.
Og der fant jeg dem da jeg kom hjem den dagen.
Hvorfor...
..er de fortsatt der inne?
Hvorfor har du ikke gitt dem nåde?
Kanskje jeg ønsket å tenke at jeg kunne finne en kur.
De var så vakre og bevisste, så jeg greide det ikke.
Jeg kan ikke.
La meg... gjøre dette for deg.
La meg gjøre det for dem
Ikke vær bekymret. Det er nok til alle.
Å, du vil muligens ikke spise den om du ikke er død.
- Hva er det i dem? - Z Kjeksene? Ingen vet helt sikkert.
Og ingen har lyst til det heller. Ryktet sier det er små spor av hjerner.
Holder Snakkerne glade... menneskelige.
Uten dem, vil de til slutt forvandles til zombier.
- Hva smaker de som, Bestemor? - Litt metallisk.
Trenger litt mer sukker.
Er det deg?
- Alle sier så. - Jeg kan se hvorfor.
Jeg er George. Dette er min venn, Løytnant Dante.
- Løytnant? Marinesoldat? - Jeg var det, til jeg døde.
Dere skjønner, vi har reist langt for å finne NyAmerika. Si at dette ikke er stedet.
NyAmerika eksisterer ikke. Ikke ennå, iallefall. Akkurat nå er NyAmerika bare en ide,
et dusin utposter som alle prøver å klare seg selv.
Men de klarer det ikke, derfor stemmer vi over en ny grunnlov for å bli en ny nasjon.
- Må man være en innbygger for å få stemme? - Alle kan bli en innbygger.
Man trenger ikke en gang å være levende.
Vel, høres jo ut som en bra avtale. Hvor skriver jeg meg på?
Rett oppe i veien ligger den største utposten, Altura.
De er gode venner av meg. Jeg tar dere med dit og får dere skrevet inn.
- Flere som vil være en del av noe stort? - "Ja. Det kan du banne på.
Jeg kan stemme, selv om jeg er død?
Alle er velkommen.
Forenet vi lever. Splittet vi snur.
Du er kvinnen på plakaten.
Kom igjen. Jeg skal vise dere veien.
Hør her, Bob. Jeg vil takke deg for din tjeneste.
Jeg tror jeg kan ta det herfra.
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968